Her borte! Kom igjen! Han puster fremdeles!
-Hvorfor kommer ikke sheriffen? -Han er opptatt, frue.
-Han hadde nok av tid før valget. -Han sendte meg, mrs Zeller.
-Skal du liksom være kvalifisert? -Jeg er en utdannet tjenestemann.
Han ligger under der.
Jeg var ute og fisket krabber. Jeg så ham da jeg kom tilbake.
Han vinket for å få meg til å komme bort.
-Sa han noe? -Jeg gikk ikke nær ham.
Det er alskens uhumskheter på ferde.
Om natten hører jeg stønnende stemmer.
Når dagen gryr, vet man aldri hva man vil finne.
Gå! Gjør jobben din!
Ulykke eller ugjerning?
-Det er en gris. -Hva?
En gris. En død gris.
-Er det ikke et myrdet lik? -Nei, frue.
-Han vinket meg til seg! -Det må ha vært benet.
-Skal du fortelle sheriffen om det? -Så absolutt.
Du vet ikke halvparten av hva som foregår her!
Hvis du ser noe mistenkelig, får du si ifra til meg og sheriff Lindsay.
Hvem er du?
Jeg er visesheriffen. Spør etter Enoch Thompson.
Du vet ikke hva som foregår.
Kom igjen!
Faen ta!
-Hva skjer? -Han sitter fortsatt på do.
-Får man ikke diaré av pulveret? -Broren min er ikke helt normal.
Hallo?
Kakerlakk! Kakerlakk!
-Drep den! Drep den! -Jeg fikser det.
Noen fremskritt?
"Historien gjentar seg ikke, men den går på rim."
-Hva faen skal det bety? -Høres ut som poesi.
Jeg fortalte Nucky Thompson at Luciano vil ta ham. Det var svaret.
Var han full? Altså, hvis han minner om broren sin...
Jeg tror det var en beskjed.
-Det var et sånt der... -Et forvarsel.
Om at vi må være på vakt. All den dritten om inntektsskatt.
-Hva engster du deg for? -Først tar de Ralphie, og så Jake.
-Ingen fare. Advokatene fikser det. -Så jeg skal bare ta det med ro?
-Vi må flytte hele operasjonen. -Hva mener du?
Bokføringen, pengene. Alt sammen. Til Cicero.
-Innen i morgen! -I morgen?
Hvorfor vente? Få det ut!
-Hva, har du noe bedre å gjøre? -Nei, selvfølgelig ikke.
Det var Owney Madden. Vennen hans er i byen. Skuespilleren.
Han vil stoppe innom og hilse på.
De skal lage en film om meg! Har dere hørt det?
Det er varmt i New York, ikke sant?
-Været? -Greit.
Mr Thompson? Mr Doyle vil treffe deg på kontoret.
-Hvem er du? -Joe Harper, sir.
Mr Doyle sier at det haster.
-Bær dette ned til bilen. -Ja, sir.
Har Ronis ringt tilbake ennå?
Jeg skal la dere få snakke uforstyrret.
Jeg har ikke våpen på meg. Det sørget fyren nedenunder for.
-Det hindrer ikke en besluttsom mann. -Det stemmer nok.
-Lar du den gjøken styre ting? -Mickey har en passende personlighet.
Dette ser dårligere ut enn da jeg eide klubben.
-Tidene forandrer seg. -Du har alltid klart deg.
-Er det ingen som drikker lenger? -Det er ikke derfor jeg er her.
Hva skjedde?
Jeg var med i en gjeng en stund. Ranet butikker og bensinstasjoner.
En natt lot de meg i stikken.
Jeg kan ikke si at det var ufortjent.
-Jeg satt inne en stund. -Jeg trodde du fremdeles gjorde det.
Du tok feil, for en gangs skyld.
-Jeg er lei for alt sammen, Chalky. -Jeg er ikke her for medlidenhet.
Jeg vet ikke hvor Narcisse er. Ingen av oss tjener på å oppsøke ham.
Du vet ikke hva jeg vil tjene på.
Familien din flyttet til St. Louis for mange år siden.
De bor under din kones pikenavn.
Jeg banker på døren, og de sier: "Velkommen hjem!"
-Du vet ikke hva som vil skje. -Jeg er etterlyst.
Jeg har ikke vært ute i mer enn en uke.
Så bli her, under min beskyttelse. Jeg skylder deg såpass.
Det nytter ikke å se seg tilbake.
Det eneste du kan gjøre, er å begynne på nytt. Det tror jeg virkelig.
-Vi er ikke skolegutter lenger. -Vi er heller ikke døde.
-Derimellom er veien lang. -Du ser bare ikke hvor den slutter.
Jeg har et møte i New York. Jeg kan ikke avlyse det.
Jeg vil at du skal bli her.
Vi skal finne en løsning og håpe på det beste.
-Når ble du så positivt innstilt? -Jeg har alltid vært sånn.
-Ta dem. -Vi gjør ikke forretninger sammen.
Dette er mellom venner.
Gi meg et øyeblikk.
-Jeg ventet på stasjonen. -Jeg forsov meg.
-Hva faen er dette? -Jeg mistenker at det er et barn.
Hei på deg også.
-Når...? -Forrige gang jeg var her.
-På Labor Day? -Jeg er syv måneder på vei.
Og du sier ikke et ord? Alle brevene, alle telefonene?
Du er stresset nok som det er.
Hva kunne du ha gjort? Du kunne jo ikke ha kommet hjem, kunne du vel?
Det spiller ingen rolle.
Jeg er glad.
Jeg er veldig glad.
Du må spise. Og gjøre noe med utseendet ditt.
-Og kutte ned på drikkingen. -Jeg gjør ikke det.
Altså, jeg gjør det. Jeg prøver hardt.
Jeg gjør det. Virkelig.
Og nå som du skal...
Jeg trenger deg, June. Jeg vil at du kommer hit med Dermott og Kathleen.
De er ikke voksne ennå. Og nå spedbarnet...
-Hva med broren din? -Mitt liv angår ikke ham.
-Han vil slutte å sende bidrag. -Ikke rør de pengene.
Jeg stiger i gradene. Det er det beste som har hendt meg.
Og vi kan være sammen.
Det er en velsignelse.
En sjanse til å begynne på nytt. Det er ikke alle forunt.
-Må vi spise på det fæle stedet? -Nei. Nei, nei.
Vi skal spise hjemmelaget mat. Partneren min har invitert oss.
Vel, kona hans gjorde det. Hun vil møte deg.
-Er du opptatt? -Hva er i veien? Charlotte?
Jeg har ikke tid. Les dette. Det forklarer alt.
-Hun er her inne! -Beskytt pelsene dine.
-Kom igjen, Charlotte. -Nei, nei, nei, nei!
Ikke ta tennene mine! Nei! Martin er så glad i smilet mitt! Nei!
SAKS 34ths PELSLAGER BESKYTTER PELSENE DINE
Det gir ingen mening. Maranzano garanterte din sikkerhet.
Han sa at jeg ikke hadde noe å frykte. Det er ikke det samme.
-Kanskje Al tok feil. -Eller så handlet Luciano alene.
Charlie plaprer mye, men han danser etter Maranzanos pipe.
Ikke hvis Maranzano er død.
-Sa Al det også? -Jeg sa jo det.
Ja visst. Den svekkede jævla hørselen.
-Er Anne her? -Hun spiller bingo.
-Det er varmt for årstiden. -Jeg måtte ha viften på i natt.
-Så uhøflig jeg er. Hva vil du ha? -Jeg tar det du drikker.
Det er det første Anne tenker på når vi får besøk. Den perfekte vertinne.
-Hun tar seg av alt det huslige. -Det er lett å ta ting for gitt.
Som helsen. Derfor bør du gå av med pensjon.
Har du forarget en av dem? Luciano eller Lansky?
Det er forretninger, John. Jeg står i veien.
-Er du sulten? Jeg kan lage smørbrød. -Det går bra. Ellers takk.
-Når skal du møte Maranzano? -Halv åtte. På restauranten hans.
Jeg møter dere der, så kommer vi til bunns i dette.
-Jeg ønsker ikke å blande deg inn. -Er vi venner eller ikke?
-Luciano bør åpenbart ikke være der. -Jeg ringer Maranzano og forklarer.
Om ikke annet, så er han i hvert fall et fornuftsmenneske.
-Svarte du på anropet i morges? -Du hadde rett om henne.
-Hva hadde hun sett denne gangen? -Et lik under jernpiren.
-Men det var bare en gris. -Kjerringen har holdt på i 20 år.
-Neste gang ser hun Jersey-djevelen. -Hun er Jersey-djevelen.
Den jenten din. Mabel?
Mrs Lindsay bifaller, og jeg hører alltid på henne i slike henseender.
Men jeg tror ikke faren hennes gjør det. Når det gjelder meg.
Jeg går god for din karakter. Og for lønnen din.
Jeg er forpliktet til å løse det på egenhånd.
-Har du spist på Oyster House? -I Ducktown? Det er dyrt.
Det er poenget. Han behandler meg som en tiggergutt.
Jeg skal sette meg ned med ham i kveld og vise ham...
-God ettermiddag, Pat. -Mr Halligan.
-Her er det jo rene ville vesten. -Hva mener du?
Har du fanget rullestolraneren ennå? Han stjal parasollen til en dame.
Vi er på sporet av ham.
Og den vesle lurvefransen. Hvordan går det med hatteleken?
-Som smurt, sir. -Du er en sleip en, du.
Mine herrer.
-Det er oss. -Stig på.
Lou. Leander.
Ta en sigar, Jacob. Du også, visesheriff.
Takk skal du ha.
-Møtte dere vår venn nå nettopp? -Han var litt ute av lage.
Han kom med...
-Et forslag, kan man vel si. -Hva da?
Mr Halligan ønsker å reforhandle en mangeårig overenskomst.
Han har fått det for seg at jeg skylder ham for det jeg har bygget.
Det er utpressing fra New York, og det godtar jeg ikke.
-Hvordan skal vi beholde makten her? -Mr Halligan har sine venner.
De er ikke mine venner, og jeg vil ikke ha dem her.
Vi må ansette flere menn.
Omtrent tyve, vil jeg si.
Stasjoner dem ved togstasjonene, fergene og hotellene.
Så sender vi bort alle vi ikke liker.
-Vi håndhever loven om løsgjengeri. -Det er ikke ulovlig.
-Det var én del av dagsordenen. -Hva er den andre?
-Det får du og jeg diskutere. -Vent ute på verandaen.
-Hvordan går det med ham? -Han jobber hardt og holder kjeft.
-Han virker litt enkel. -Hva er oppgaven?
Å beholde byen i hendene på dem som eier den.
"Få nye venner."
Eli.
-Ja, veldig fengende. -Og veldig passende.
-Synes du det? -Jeg kan "Greensleeves" også.
Middagen blir kald.
Chester. Det vil høres bedre ut hvis du står mye lenger unna.
Luciano kjenner deg ikke. Han kan ikke bevise noe.
-Capone stakk en pistol i munnen min. -Det var bare dårlig lederskap.
Du vet hvem jeg er. Han vil tvinge sannheten ut av deg.
-Hva mener du med det? -Og det vil ikke gagne noen av oss.
-Hva skal vi gjøre? -Jeg nekter å la meg styre av frykt.
-Husbond! -Jeg kommer, kjære.
Jeg vil bare si at vi er virkelig glad for invitasjonen.
-Eli sier at du er en dyktig kokk. -Hva skulle han ellers sagt?
Det lukter nydelig, eller hva?
Du ønsker at barnet blir hva? En gutt?
Vi har fire av hver, så vi får se hvilket lag som vinner.
-Begge deler er en velsignelse. -Det vet vi også, ikke sant, kjære?
Hva er det vi vet?
At både gutter og jenter tilfører sin egen sjarm til familien.
Hvor får folk slike innbilninger fra?
Min virkelige mor døde. Hun var en ballerina.
-Dere har et sjarmerende lite hus. -George har bygget det selv.
-Et byggesett fra Sears Roe. -Taket har alltid vært lekk.
Kanskje Eli kan hjelpe til. Han er svært hendig.
Stemmer det? Kanskje du kan komme på dagtid,-
-når mannen min er ute og jobber med innsamlingen.
Det høres ut som en jobb for to. Det er nok best...
Han reparerte vaskemaskinen, og så ødela han den.
Drivremmen røk, kjære. Helt av seg selv.
Det trengs bare én mann.
Det er sånn ting blir laget nå for tiden. Elendig håndverk.
Kan jeg få flatbrødet?
Takk, mrs Rothstein. Mrs Thompson?
"Old Rumpus Associates"?
Et holdingselskap registrert i New Jersey.
Overføringer fra andre delstater tar lengre tid.
Siden forliket er såpass uvanlig, vil jeg vente til pengene er fremme.
-Nei. -Hva behager?
Jeg sa nei. Dette er avtalen. Den eneste avtalen.
-For å beskytte min klients... -Gi meg den.
Vi verdsetter deres diskresjon i denne uheldige hendelsen.
-Du er visst på hjemmebane nå. -Kanskje det.
La meg følge deg ut.
-Du har vært gift hele tiden. -Ja.
-Du omgås kriminelle. -Det kan virke slik.
-Og nå er jeg også innblandet. -Åpenbart.
Vil jeg få æren av å takke mannen din personlig?
Han er ikke en velgjører, sir. Det må du vite med én gang.
-Hva har han i tankene? -Det er ikke alltid så enkelt å vite.
Men du kan begynne med å åpne en konto for ham under falsk navn.
Han vil shortselge aksjer i Mayflower Grain Corporation.
Jeg kjørte tog i 1909.
Fra Reading til Buffalo.
Det var iskaldt der oppe. Ikke været, men kvinnfolkene.
Se hvem det er.
Jeg hører at du kan stemme et piano, men kan det virkelig stemme?
-Stemme... -Han ser etter noen.
Gavin Lynnquist, føderalt politi.
-Du var her i forrige uke. -Men det var ikke du.
Jeg ser etter den tidligere eieren. En farget fyr som kalles Chalky.
-Hva har han gjort? -Han har et tydelig arr i ansiktet.
La meg gjette... Rappet han en vannmelon?
Han drepte en fengselsvakt i Maryland og fangen han rømte med.
Jeg visste at det skjulte seg problemer bak de øynene.
Mr White er en rømling. Du kan bli dømt som medskyldig hvis han er her.
-Hva om jeg oppgir ham? -Da er du trygg, og kan bli belønnet.
Jeg skal ta deg på ordet.
Kom igjen.
-Der er han. -Albert White!
Slipp kniven! Opp med hendene!
Du! Albert White! Legg ned kniven, ellers skyter jeg!
Hendene over hodet. Snu deg langsomt.
Jeg heter Jenkins, sir.
-Det er ikke ham. -Du sa han hadde et arr.
Én svarting er like god som en annen, eller hva?
Velkommen tilbake når som helst!
Oi. Der er du jo.
-La meg ta det. -Det er kvinnens oppgave.
Formaliteter gjelder ikke i din tilstand. Guttene gjør det.
-Ta deg med ro. Hør på radio. -Det er snart Rudy Vallee.
-Min Kathleen forguder ham. -Kan vi spille den, mor?
-Spille hva? -Platen!
-Jeg er lei av den platen. -Vær så snill!
Bedriv dine barnslige forlystelser, da.
La oss ta det ett skritt av gangen. Før du blir trengt opp i et hjørne.
-Jeg har sluttet å flykte. -Han vil ikke slutte å tenke på det.
Du kan ikke fortsette...
Hva er i veien?
Vi er alene.
Vi er helt alene.
-Hva skjedde? Hva er i veien, Eli? -Ingenting.
-Jeg kan tørke det opp. -Jeg tar det.
-Jeg bare... -Husker du det nå?
-Husker hva? -Å, herregud...
Kan noen fortelle meg hva som foregår?
-Du lyver til deg selv. -Hva behager? Hva vet vel du om meg?
-Vi må gå. -Du lyver, du lyver og du lyver.
Men jeg skal fortelle dere sannheten.
Mannen din og jeg knuller.
På kjøkkenet, på stolen. Vi har knullet og knullet og knullet.
Når mannen min er på jobb med innsamlingene.
-Hva? -June...
-Pappa! Hun sa fæle ord! -Gå på rommet ditt, Abigail.
-Jeg tar den. -Den kvinnen...
"Du trenger meg her"?
La oss kjøre en tur.
-Dette er ikke et bra tidspunkt. -Vi må snakke sammen.
Nelson.
Du også... Sheriff Thompson.
Spekk!
Dr Cotton?
Hva har han gjort mot deg?
Karamellkake. Jeg sparte den til deg.
Er det munnen din? Har han...?
Sykdommen var et annet sted.
De har gitt meg en førsteklasse, akkurat som jeg ba om.
De kan være veldig ustyrlige.
Nei, det er en perfekt alder. De hungrer etter lærdom-
-og mangler fremdeles fordommer.
Hva er galt med skolebarna i Camden?
-Du sa at jeg måtte velge selv. -Gjorde jeg det?
Denne byen vil nå langt, mr Jeffries. Et bra sted å etablere seg.
-Sier du, med all din erfaring? -Vel... Ja, om jeg får si det.
Et ungt menneskes plikt er å dra dit mulighetene byr seg.
-Så hvorfor ikke dra til Klondike? -For en absurd tanke.
-Ja, hvis min vei ledet dit. -Nei! Der er det bare ustelte menn.
Det er rikdom her. Atlantic City er dobbelt så stor som for ti år siden.
Det ankommer 10 000 turister daglig i høysesongen.
Han skal utvinne mennesker istedenfor gull. Mye enklere.
-Fra pikkolo til visesheriff... -Alle historier har sin begynnelse.
Jeg har et oppdrag til deg. Kjøp en pakke Fatimaer til meg.
-Du ønsker å få meg bort. -Jeg ønsker meg en pakke Fatimaer.
-Får jeg røyke en? -Da får du pryl.
Du er et ordentlig monster.
Vær urokkelig.
-Mr Jeffries... -La meg få snakke først.
Jeg har aldri nektet Mabel noe. Jeg vet at det ikke nytter.
Hun er svært egenrådig.
Jeg vet ikke hva hun ser i deg. Det er ikke meningen å fornærme deg.
Du virker flittig og ærlig, og du har vist at du er hardnakket.
Jeg burde beundre de trekkene, men det gjør jeg merkelig nok ikke.
-Det forventer jeg heller ikke. -Hvorfor ikke?
Vi slåss om det samme. Én av oss er dømt til å tape.
Jeg akter å gifte meg med Mabel.
Jeg akter å forsørge henne og familien vi skal oppdra sammen.
-Hvordan? -Ved å ta meg frem i verden.
-Bevis det. -Jeg kan ikke bevise det her.
-Så bevis det for deg selv. -Det trenger jeg ikke. Jeg vet det.
Det tror jeg ikke du gjør. Jeg tror du er flink til å snakke for deg.
Jeg tror du har et talent for å vite hva andre ønsker å høre.
Men jeg tror ikke du vet hva du er.
Vel, sir, det kommer vi nok til å finne ut av begge to.
-Jeg røyket en likevel. -Jeg forventet ikke noe annet.
Til de som ønsker oss vondt.
-Det er dristig. -Du er også dristig, mr Thompson.
-Siden du står foran meg nå. -Så vi venter ikke på mr Torrio?
Når har du tenkt å kvitte deg med Charlie Luciano?
-Han er en skuffelse, det er sant. -Han har tenkt å ta oss begge.
Den som sitter på tronen må forvente slikt.
-Ikke ta slikt så personlig. -Hva er mer personlig?
Fides. Tillit. Lojalitet. Grunnlaget til det romerske imperiet.
Fikk ikke Cæsar en kniv i ryggen?
Jeg foretrekker likevel å bare gjøre forretninger med italienere.
-Hva innebærer det for meg? -Du er Malta. En ensom øy.
Lojal mot Rom, men fritatt fra romersk lov.
Romersk skattskyldighet også?
Mr Torrio forsikrer meg om at du er en mann som vet å gjøre gjengjeld.
Men det kan ha få snakke om selv.
Unna vei!
Får jeg komme inn?
Beklager forstyrrelsen. Det er et politiærend.
-Kom og sett deg. -Det går bra.
-Hvordan går det med Ruth? -Hun er på bena. Barnet har det bra.
Det var godt å høre.
Vel?
-Jobbene du gjør for kommandøren... -Hvilke jobber?
De som har sine egne regler. Jeg kan hjelpe deg med dem.
-Ingen har bedt om det. -Jeg tilbyr meg å gjøre det.
Det er ikke sånn det fungerer.
Dra hjem. Det er sent.
Vi kan snakke om det en annen gang.
Jeg setter pris på at du tar deg tid til meg, dr Cotton.
Jeg vet at du har en stor arbeidsbyrde og et enormt ansvar.
Jeg ser ikke på det som en byrde.
Det er en mulighet til å hjelpe dem som ikke kan hjelpe seg selv.
Jeg vil fortelle deg personlig at jeg er blitt fullstendig helbredet.
Er du det? Når da?
Det skjedde ikke på ett bestemt øyeblikk.
Men jeg kan se klart nå. Jeg kan tenke klart.
Hva er det du vil?
Det finnes nok mange formaliteter, men jeg vil påbegynne prosessen.
-Hvilken prosess? -Prosessen for å bli utskrevet.
Hvorfor ble du sendt til oss?
Jeg tok en annens liv i et øyeblikk av midlertidig galskap.
På grunn av sorg.
-Du vet at du var syk? -Det gjør jeg.
-Og nå vet du at du ikke er det? -Ja.
Hvordan? Hvordan kan du vite hva du er?
Hvordan kan du vite det?
Idéen om midlertidig sinnsforvirring er bekymringsverdig.
Noen vil kalle det beleilig for den rammede.
Rasjonell før og etter gjerningen, men i det ene øyeblikket...
Det var juryens beslutning.
Hvor tar sinnssykdom veien?
Malaria, syfilis og tuberkulose blir igjen i veven.
De ligger skjult og dukker opp igjen.
De er i kroppen for alltid med mindre de blir fordrevet.
Jeg har det bedre. Jeg har fått hjelp.
-Og jeg er takknemlig. -Men er du helbredet?
Er du helbredet?
Vi skal finne det som er inni deg, og vi skal reparere det.
Du behøver ikke å engste deg for det.
Kan du la være å gjøre det?
-Gjøre hva? -Stirre på meg.
Gjør jeg deg ille til mote?
Hendelsen du tenker på...
Det var et uhell. Enkelt og greit.
Som når en sporvogn treffer en hest?
Eller når en mann får hodet knust av en metallpresse?
En gasseksplosjon der forbigående bokstavelig talt rives i filler?
Var det slik ditt seksuelle samkvem med min hustru var?
Hør her. Jeg vet ikke med deg, men...
-Livet mitt er et jævla skipbrudd. -Vel, det er land i sikte.
Legg den vekk. Du må være edru.
Forbudsagenten du druknet. Justisetterforskeren du skjøt.
Og det er nok ikke alt.
Agent James M. Tolliver ble drept i tjenesten.
-Jeg vet ikke hvem det er. -Vi fant tennene hans i stuen din.
-En farget mann brøt seg inn. -Gjorde han din kone gravid også?
Ingen bryr seg om problemene dine!
Dere er ved veis ende, mine herrer.
-Dere kan samarbeide med oss... -Eller ta en tur i gasskammeret.
Hva vil dere at vi skal gjøre?
Ingen domstol vil dømme Al Capone. Han har alle i sin hule hånd.
Men skattedirektoratet er noe annet. Vi skal ta ham for skatteunndragelse.
-Tror du dette er en spøk? -Nei, ikke med alle bøtene.
-Alle penger må deklareres, ellers... -Fem år i fengsel. Minimum.
Hvis vi kan bevise inntekten.
Nøkkel til tellerommet.
-Kombinasjonen til pengeskapet. -Vi trenger regnskapsbøkene.
-Hvorfor ikke gjøre det selv? -Fordi vi er unnværlige.
Capone er ute hele kvelden med noen Hollywoodtyper.
Hotellet er minimalt bemannet, så det kan ikke bli enklere.
-Dere skal avlevere penger. -Og deretter?
Gjør det dere må, men skaff oss de regnskapsbøkene i kveld.
-Og så skal han i fengsel? -Det er vår eneste sjanse.
Dere har begge hatt politiskilt. Nå kan dere gjøre dere fortjent til dem.
De regnskapsbøkene er skrevet i kode.
Ja. Vel... Dere har truffet Ries, regnskapsføreren?
-Han er redd for insekter. -Nemlig.
Han har gått med på å samarbeide.
Eller hva?
Få dem vekk! Få dem vekk!
Et jævla blodbad. Snuten har sperret av hele kvartalet.
Det er umulig å vite hvem som er døde og hvem som lever.
Hvem var skytterne?
-Det er best du holder deg utenfor. -Jeg er jo innblandet nå, eller hva?
Vi er takknemlige for alt du har gjort. For alle dine gode råd.
Etter hvert som syndikatet vokser, vil det bare bli sterkere.
Da vil ditt engasjement bli en viktig del av...
-Ja? -Vi ventet på deg, John.
-Ganske så lenge. -Nucky?
-Jeg ringte. Fikk du ikke beskjeden? -Jo, det gjorde jeg faktisk.
Nå har jeg en beskjed til deg og de to pissemaurene du samarbeider med.
Jeg gir ikke opp før dere ligger i deres graver.
Skal du gjøre jobben din? Jeg betaler skatt som alle andre.
Det kan du hilse sheriffen og si.
Han må komme hit og rydde opp i problemene.
Jeg føler meg ikke trygg i min egen seng lenger.
Tingene som foregår om nettene... Man kan høre dem.
Man kan høre sjelenes stønn.
Dårlige nyheter, dessverre.
-Jeg har prøvd å ringe i dagevis. -De hevder at det aldri fant sted.
Bare fortell.
Miss Wheet ble stoppet ved en veisperring under portforbudet.
Hun kranglet med soldatene og fyrte av et våpen.
Hun døde på stedet.
-Jeg tror det ikke. -Det forandrer ikke hva som hendte.
Jeg vil ha navnene på de ansvarlige. Jeg betaler hva som helst.
Det finnes ingen navn, mr Thompson.
-Hvem skal stilles til ansvar? -Ingen, dessverre.
-Sir? -Jeg ser etter en jente.
Da blir du ikke skuffet.
Jeg må kroppsvisitere deg. Det ble bråk for noen netter siden.
Greit for meg. Jeg ønsker bare å lage én type ulyd.
Denne vei.
Første rom til venstre.
-God kveld, Clarence. -God kveld. Nye regler...
Hei, elskling.
-Hvordan har du det? -Jeg skal følge deg opp.
-Kom igjen, ikke vær blyg. -Kom tilbake, da.
Mamma?
Tekst: Aleksander Kerr www.btistudios.com